След войната, ще живея.
Ще пътувам...
Ще изучавам езици...
Ще отида в Париж или Лондон.
Ще изучавам история.
Аз обичам историята.
Това звучи романтично.
Мислиш ли, че съм твърде екстравагантна?
Не.
Аз също си мисля за бъдещето.
Чела съм за Палестина.
Искам да я видя...
Може би ще работя като медицинска сестра там.
Ще бъде различно за нас.
Ние ще бъдем съвременни жени.
Това е много любезно, Мип.
Бих искала да има повече. Няма достатъчно купони за дажба.
Не се нуждаеш от купони за дажба за това нещо.
Доставчикът по разбираеми причини...
иска да остане анонимен.
Благодаря ви много.
За победата.
Благодаря ви, г-н Клаймън. - Няма защо.
Просто нямате идея какво означава това за мен, г-жа Гийз.
Никой няма никакво съчувствие.
Най-малко, това момиче.
Виждате ли, те се поддържат, като роднини
Аз си нямам никой. Само Шарлот.
О, благодаря ти скъпа.
Тя даде ли ви нещо?
Оу.
Благодаря, и весела, весела Коледа.
Щастлива Нова Година. - Благодаря ви.
Ан.
Ан, имам нещо за теб.
За мен? - Хм.
Красиви са!
Никога не съм имала обувки с високи токчета преди.
Надявам се, че ще ти станат. Ето.
Стават ми. - Чудесно.
Чакай да видя как ходиш. Ето...
Каква красива млада жена си станала.
Наистина ли мислиш така?
Да, наистина.
Никак не ми е лесно да изглеждам винаги в най-добра форма.
Все пак Петер мисли, че съм хубава.
Той така ми каза.
Каза, че харесва моята усмивка.
Ти имаш прекрасна усмивка.
Мип, когато срещна Ян, знаеше ли?
Какво да знам?
О, да!
Аз... мисля, че знаех.
Кога?
Когато той ме целуна.
А Петер?
О, не. Нека да почака.
Но се опитвам да бъда дама с него.
Той ще чака. Как би могъл да устои?
О!
О, това ми харесва.
Прекрасно.
Червени обувки!
Мип. - Какво правиш?
Пати. - Кърли, не!
Чакай! Мип колко...
мислиш, че нещо такова може да се продаде?
Г-н Клаймън има приятел кожухар.
Можем да го питаме.
Той просто иска пари за гадните си цигари!
Нима смяташ, че храната е евтина?
Ти продаде вече всичко, моите най-хубави рокли и бижутерията.
Позволи ми да запазя поне това.
Достатъчно, Пати. Виж какво можеш да направиш Мип.
Видяхте ли какво се получи г-жо Франк?
Аз вече няма да имам нищо ценно.
Как ще се покажа пред хората... след това?
Весела Коледа. Весела Коледа, на всички.
Весела Коледа.
Трябва ли да тръгваш, Мип?
О, Ян ме чака.
Още малко, моля те?
Чу как говорят всички.
След войната.
Не казах нищо. Какво можех да им кажа.
Г-жа Ван Пелс...
Всичко е в криза.
Кого критикува тя?
Нещата, които тя казва за децата...
Децата.
Ан. Марго.
Oто казва, че трябва да се надяваме. На какво да се надяваме?
Не трябва да мислиш такива неща.
Знам. Знам, че трябва да бъда силна.
Но колко време още?
Ако можеше това чакане да свърши.
Поне щях да бъда по-сигурна.
Мип...
Няма да успеем.
Това ще свърши зле.
Сигурна съм.
За мен няма значение.
Но децата...
Децата, Мип, какво ще стане с децата?
Помогни ми.
Ан.
Помогни ми.
Хана? - Моля те, помогни ми.
Хана?
Пим?
Аз я видях.
Кого?
Хана.
Беше толкова ужасно.
Начина, по който ме гледаше...
Бях толкова подла към нея понякога...
А сега не мога да направя нищо, за да й помогна.
Защо не мога? Моля, кажете ми.
Това е просто лош сън.
Мразя ги!
Германците... те няма да спрат...
докато не избият всички евреи, нали?
Бих искала всички германци да бъдат мъртви!
Ан, чуй ме.
Никога не трябва да мислиш по този начин.
Има добри и лоши хора навсякъде.
Няма никаква разлика от къде са те.
Какво ще кажеш за Мип и г-н Куглер?
Те са австрийци. Точно като Хитлер.
Искаш ли те също да умрат?
Не.
И... не забравяй.
Ние сме германци.
Не.
Ние сме холандци, нали, Марго?
Разбира се, че сме.
Не искам да бъда германка.
Никога.
Ето. Вземи си валериана. Ще се почувстваш по-добре.
Не.
Пим...
Нека да спя тук тази вечер, моля те.
Моето момиченце.
Г-н Франк, може ли да слезете?
Бихте ли проверил нещо, моля?
Ох, ужасно ми се пуши.
Може би Куглер е забравил някакви цигари в офисът.
Ще дойда с теб.
Ох!
Стой! Спри!
Полицаите идват.
Трябва да отида до тоалетната.
Ще трябва да почакаш.
Просто ще трябва да задържиш, Марго...
Заради кралицата, страната, свободата, истината, и правата.
Сега не е време за арогантност.
Ами радиото? Ще намерят радиото!
Тихо! Идиот!
Какво значение има радиото, ако ни намерят?
Усещам как все още бие сърцето ти.
Мислех, че сме загубени.
Виждах как Гестапо ни отвежда.
Сега сме в безопасност.
Мип...
и г-н Клаймън ще бъдат скоро тук.
Аз се помолих. А ти?
Ами.
Не бих обвинила Бог, ако не ни чуе.
Никога не съм Му давала повод.
Но Той ни гледа. Знам го.
Той винаги гледа евреите.
И винаги ще ги гледа.
Виж.
Радостна съм, че сме тук...
Заедно.
Аз също.
Чуй, Петер.
Не са ли красиви?
Да.
Те ни казват, че всичко ще се уреди.
Да.
Искам да се оплача възможно най-категорично...
за новите мерки за сигурност.
Съжалявам, г-н Пфефер, но долу е недостъпно...
до ново нареждане, освен за тези които се грижат за нас.
Не можете да ни държите като затворници...
в този таван, г-н Франк!
Но ние сме затворници, г-н Пфефер.
Никой от нас не може да си позволи подобна среща като последната.
Вижте... - Решено е.
Не и от мен.
Ако съюзниците знаеха за г-н Пфефер...
може би те щяха вече да са бъдат тук.
Ние...
И ако не сме много внимателни...
Скоро ще има венчавка.
Знаеш ли какво е това, Хартог?
Ако имаш мишки...
се нуждаеш от капан.
Аз знам къде се крият те.
Това е радиото на въоръжените сили.
Днес е денят. Днес е денят "Д".
В 06:30 часа, съюзническите сили...
под командването на генералът Дуайт Айзенхауер...
дебаркираха по бреговете на Нормандия.
Борбата е тежка, но победата е сигурна.
На хората от Западна Европа, казваме...
Бъдете силни, имайте вяра, останете твърди.
1944г. ще бъде годината на вашето освобождение.
Моите момичета, успяхме.
Само си помисли, Ан.
Ще се върнем в училище през октомври.
Училище.
Здравей. - Здрасти.
Знам, че ще има чествуване по-късно, нали?
Но просто искам да бъда първия, които го казва.
И така, честит петнадесети рожден ден.
О, благодаря ти, Петер.
Прекрасни са.
Мип ги купи за мен.
Струваше ми всичко, което имах.
Но си струваше, само за да ви видя твоята усмивка.
Какво правиш?
Не мога да повярвам, че съм била толкова наивна, когато написах всичко това.
Сега се опитвам да го направя по-добре.
Мечтая да го превърна в роман.
Има ли вече заглавие?
Може би...
"Разцъфването на грозното патенце".
или "Тайното убежище".
Трябва да кажеш нещо.
Защо да си създавам проблеми? Ван Маарсен няма да каже нищо.
Той си има причини.
Ами съседите?
Може би те са чули нещо - тръби, разговори.
Бог знае какво. - Няма да се меся в това.
Те ще те хванат!
Ще разберат, че се криеш от тях!
Защо не докладва, когато е трябвало?
Помисли ли за това, какво ще се случи?
Разбира се, помислих!
Колко дълго ще чакаш?
Докато Гестапо дойде, за да те отведе?
Какво ще правя тогава?
Кой се интересува от група евреи?
Така или иначе ще ги хванат.
Става въпрос за нашия живот, Лемърт.
Има боеве при Каен.
Според бюлетините...
скоро ще се приключи.
Мислиш ли, че е добра идея...
да прекарваш толкова много време в мансардата?
Не мислиш ли, че трябва да си пишеш домашното в стаята?
Татко, ти най-добре знаеш що за човек е г-н Пфефер.
Татко ти иска да каже...
че прекарвате доста време заедно с Петер.
Не разбирам. Нещо нередно ли правим?
Не, не. Хм...
просто...
мисля, че го насърчаваш твърде много.
Трябва да има някакви граници.
Не го ли харесвате?
Мисля, че той има заложби, да.
Но просто тук не е мястото...
За едно увлечение...
и бих казал, че не одобрявам това да се "натискате".
Мразя тази дума!
Просто не приемай нещата толкова сериозно.
Това е всичко, които искаме.
Мисля, че съм достатъчно голяма, за да вземам собствени решения.
Освен това, той харесва моята усмивка.
Добре, тогава всичко е наред.
Още от времето, когато бях малка...
мислех, че моите родители имат съвършен брак.
Не си спомням някога да съм ги чувала да се карат.
Татко дори сервираше закуска на мама в леглото.
Не мога да си представя моя баща да направи това за мама.
Вероятно ще го удари с таблата.
Или обратното.
Мама обича татко. Сигурна съм в това.
Но понякога си мисля, че татко се е оженил за нея...
защото е смятал, че тя ще бъде добра жена.
Виждаш ли разликата?
Попитах татко веднъж за тези неща.
Знаеш ли какво ми каза той? "Майка ти е много предана."
Предана.
Аз искам много повече от това.
Бих казал...
Дано нацистите се избият един друг.
Ще има по-малко работа за британците и руснаците.
По това време следващия месец...
Ще празнуваме нашия Шабат на свобода.
Това не е ядене. Това е боклук.
Твоите хора можеха да се грижат повече за нас.
Г-н Пфефер, как можете да кажете такова нещо?
Помислихте ли за това, какво може да се случи...
ако Мип беше заловена с един от вашите малки пакети...
от Шарлот?
Сега дори ми завиждате заради моята Шарлот.
Мислиш, че си единствения самотен човек на света?
Да, като тези в къщи от стъкло...
Какво означава това?
Това ваше съвременно домакинство.
Това е същият аргумент отново и отново.
Някой хора никога не се научават.
Ти също можеше да си позволиш да вземеш някои уроци.
Ти си егоистична, истерична и безцеремонна!
Аз не съм безцеремонна!
Не си идеална майка -
дори не можеш да контролираш собствения си син.
Почакай малко!
Само моля, бъдете тихи! - Седни!
Спри да ми казваш какво да правя!
Някой има лошо влияние.
Гордея се с теб.
Дойде ми вече в повече.
Това е един хубав разказ.
Наистина ли мислиш така?
Всеки би се учудил, като узнае, че ти имаш общо с това.
Хората биха смятали, че съм глупава... или нещо по-лошо.
Марго, спомняш ли си приказките,...
които татко ни разказваше за двете Паули?
Разбира се. Добрата Паула и лошата Паула.
Всеки очаква от мен да бъда лошата Паула...
така, че се опитвам да не ги разочаровам.
Добрата Паула си е просто за мен.
Аз я пазя тук.
Не я показвам пред хората.
Добре...
Защо не им показваш каква си всъщност?
Добрата Паула не е достатъчно силна.
Тя се крие и позволява на лошата Паула да говори...
Освен в моят дневник.
Добре, коя от вас двете написа това...
Мисля, че то е много хубаво.
Знаеш ли, ти си достатъчно голяма, за да го узнаеш вече.
Няма вреда да бъдеш самата себе си.
Опитвам се, Марго.
Наистина, се опитвам.
Просто другите хора продължават по същия начин.
Добре, лека нощ.
Лека нощ.
Един момент.
Ало.
Аз...
Аз имам информация.
Информация? Информация за какво?
За...
за едни евреи...
на Линдстрад 263...
Някъде в задната сграда.
Хей!
Какъв е проблемът?
Кения.
Найроби?
Унгария. - Будапеща.
Къде е шефът?
Горе.
Не мърдай. Не бягай.
Задръжте я.
До стената.
Вие сте изобличен.
Хайде, тръгвай!
Хайде!
Валкирии? Тези които предсказват бъдещото.
Сега покажи ни какво има зад онази етажерка.
И коя е на Норвегия?
Осло.
Вътре.
Гестапо.
Да тръгваме!
Никой да не мърда!
Хайде ставай, ставай!
Те са тук вътре. - Горе ръцете.
Свалете ги долу!
Оох!
Хайде!
Бързо, бързо!
Добре, хайде.
Бързо!
Това е.
Пари?
Ценности?
Ще намерите каса в килерът.
Иди и я донеси.
Започнете опаковане.
Имате пет минути.
Не.
Беп, слушай. Искам да отидеш в къщи.
Кажи на жена ми какво става и не се връщай.
Да.
Тръгвай. Няма пазач.
Добре.
Върви.
Има все още време. Ти можеш да отидеш, също.
Не. Аз оставам.
Всичко е наред, г-н Пфефер.
Ще я видите отново скоро.
Сигурна съм в това.
О, Ан.
Какво има в този куфар?
Нищо ценно... поне за вас.
Спомени.
Това е войнишки куфар. От къде си го взел?
Той е мой.
Да. Аз съм офицер от запаса в първата световна война.
Но...
Но защо не си се регистрирал като ветеран?
Щяха да ви изпратят в Терезиенщадт.
И щяха да се отнасят към вас пристойно.
Пригответе се спокойно... Лейтенант.
Благодаря ви, сержант.
Достатъчно.
Стига!
Вън!
Приберете си багажа.
Вътре.
Ти, влизай вътре.
Мип, стой настрана..
Спасете каквото можете.
Това е огромно престъпление!
Гестапо е тук.
Изхвърли това. Мисля, че той е от Виена.
Върви, върви!
Готова съм, Пим
Значи нямате какво да кажете?
Никой от вас?
Не. Нищо.
Сега е твой ред.
Вие сте от Виена. Също и аз.
Разбрах го веднага.
Документи?
Ти излез.
Гийз.
Като името на компанията, нали?
Странно, че съпруга ти не е тук.
Не те ли е срам?
Какво да правя с теб сега?
Засега можеш да останеш, тук.
Сметни го като лична услуга.
Но ако изчезнеш, ще заловим съпруга ти.
Не закачайте моят съпруг.
Той няма нищо общо с това. Това е моя работа.
Не бъди глупава. И двамата сте затънали до гуша в тази каша.
Ще се върнем, за да те проверим.
Бог да ти е на помощ, ако не си тук.
Докарайте ги тук.
Бързо, движи се.
Добре, затвори вратата.
Хайде.
Вземи ключовете, заключи мястото.
Не. Не трябва да взимаш нищо.
Това е... дневника на Ани.
Беп, помогни ми да съберем това.
Беп, помогни ми.
Бързо, преди да се е върнал.
Къде ги откараха?
Мисля, че към щаба на Гестапо,
След това...
Беше толкова ужасно. - Достатъчно.
Няма ли да го прочетеш?
Не. Той принадлежи на Ан.
Когато се върне, ще й го дам.
Всички затворници да отидат към перона.
Без разговори.
Всички затворници да отидат към перона
Без разговори.
Седем, осем, девет, десет...
Единадесет, дванадесет, тринадесет, четиринадесет, петнадесет...
Добре дошли в холандския Йерусалим.
Регистрацията е в другия край. Просто следвайте тълпата.
Тук всички сме евреи.
Германците ни позволиха да управляваме лагера.
Това са " S" бараките.
Внимавайте да не свършите там.
Мястото е малко мръсно...
но имаме всичко, от което се нуждаете...
за да се чувствате удобно...
имаме много работа, за да не скучаете.
Какво ще правим? Тук вече е пълно.
Това не е добре.
Нещата не изглеждат толкова лоши.
Трябва да издържим.
Следващият.
Име?
Франк. Ото Франк.
Това е моята жена Едит...
И моите дъщери - Ан и Марго.
" S" казарма.
Ако може, бих помолил...
моите дъщери да бъдат определени за работа в кухнята.
Мога да правя всичко. Много съм сръчна.
Без привилегии за престъпници от " S" бараките.
Мога ли да попитам в какво престъпление ни обвинявате?
Не сте се явили на повиквателната. Следващият.
Това не е престъпление, господине. - Следващият.
Това не ни прави престъпници, господине.
След това Фред Астер прегръща Джинджър Роджърс..
в обятията си и те танцуват, и танцуват.
Внимавай.
Работете.
Преди войната, тя ходеше на всички филми, когато можеше.
Нямам търпение да гледам всички филми, които съм пропуснала.
Благодарение на всички списания...
тя вече знае всички сюжети наизуст.
Не могат да ни докоснат.
Чух една от другите жени да казва.
Каза, че съюзниците са завзели Париж...
и че маршируват през Белгия сега.
Това ли е най-новото от ЕИА?
Какво е ЕИА?
Еврейската информационна агенция.
Всеки ден, различни слухове.
Съюзниците са тук, там, навсякъде.
Казват, че не е имало депортиране от два месеца.
Може би има надежда - Винаги има надежда, Джени
Докато работим усилено.
Това е девизът на моят баща - работа и надежда.
И след това г-жа Куакенбуш започна да кряка.
Тя крякаше и крякаше и крякаше.
" спрете това ужасно крякане... "
извика лебедът...
и постави крилете на ушите си.
Но г-жа Куакенбуш не спря -
не докато големият черен лебед отлетя.
Тя изчака да види, дали лебедът няма да се върне...
но вече никога не се върна...
И така, тя събра патенцата си около нея...
и оттогава заедно си заплуваха щастливо.
И знаете ли, какво те си пееха?
Куа, куа, куа!
Точно така. "Куа, куа, куа."
Те обичат вашите приказки.
Мислите ли, че можем да уредим да ги посещавам по-често?
Ще се опитам.
Те нямат вече родители, които да им разказват приказки.
Когато се освободим...
ще си събера всички листове, които мога да намеря...
и ще започна моята история отново.
Казах ли ти, че пишех роман?
Не.
Мисля, че не си.
Ами пишех.
Не знаех как да го завърша, но сега вече знам.
Нямам търпение да го започна отново.
Ще бъде романтичен, но не сантиментален.
Вече съм твърде голяма.
Спомняш ли си как веднъж ми каза...
че се срамуваш да бъдеш евреин?
Мм.
Избраните хора.
Избрани за какво? За това ли?
Ние сме страдали и преди, но това ни е направило по-силни.
Един ден, хората ще ни се възхищават.
Да, ако остане някои от нас.
Някога приемах всичко за даденост...
Като например небето.
Виждаш ли тези звезди?
Ние си основахме клуб, наречен Малката мечка-
Джаки, Хана, Сани и аз - по една звезда за всяка от нас.
А ти коя беше?
Онази.
Добре, трябваше да се сетя.
Утре, една група ще напусне този лагер.
Тишина!
Надзирателите изготвят списъците.
Обитателите, които са избрани за транспортиране...
ще могат да си вземат...
всички вещи, които са предали при пристигането си.
Аз ще ви изпратя персонално
да ви пожелая приятно пътуване.
Обратно в бараките, веднага!
Трябва да направиш нещо.
Не бива да ни включват в списъците.
Няма нещо в този лагер, което да не съм се опитал да направя.
Единственият език, който те разбират е бартерна сделка.
Нямаме нищо за търгуване.
Не съм сигурен, че ще ни помогне, каквито и да е, дори и да имахме.
Предателите-евреи тук са по-лоши дори от нацистите...
за да спасят собствените си кожи.
На тяхно място, щеше ли да правиш нещо различно?
Ох.
Ние сме като Йов, чакайки в пепелта, докато те се правят на Господ.
Не. За Йов е било по-различно.
Той не е трябвало да клечи като животно...
пред непознати...
Йов не е бил прокуден от неговото отечество...
и Йов е можел да спори.
Внимание!
Строй се в една редица!
Излез една крачка напред, когато чуеш името си.
Брандес, Яни.
Любински, Исаак.
Брандес, Лиенти.
Франк, Oто.
Франк, Марго.
Франк - Холандер, Едит.
Ван Пелс, Хърмън.
Франк, Анелизе.
Ван Пелс, Петер.
Ван Пелс- Рутген, Аугуст.
Пфефер, Фритц.
Излезте навън.
Няма никакъв смисъл.
Всеки, който има мозък може да види, че германците губят войната.
За какво сме им?
Вече нищо няма смисъл, г-н Пфефер-
Не и за мен.
Докато моето семейство е заедно.
Да се поддържаме.
Хайде, хайде.
Добре, сега. Имате ли всички свидетелства?
Покажете ги.
Да ги дадете на учителят в следващия лагер.
Да, ще ги дадем.
Oох!
Мисля, че все още сме в Германия.
Не съм сигурен.
Навсякъде всичко е на парчета от бомбардировките.
Все пак това е нещо.
Може би бомбардират и ЖП линиите.
Възможно е, нали, г-н Франк?
Да, възможно е.
Ще сваля червените нашивки.
Където и да отидем...
Няма да ходим като някакви престъпници.
Не! Мамо!
Оох!
Не си отивай!
Петер! Петер!
Не, не! Петер!
Не!
Пим!
Пим, върни се! Пим!
Ан!
Пим!
Марго! Не!
Пим!
Пим! Пим!
Ан!
Татко!
Пим! Пим!
Хайде!
Казахте ли сбогом на баща си и на брат си?
Няма да ги видиш отново. Те са в газовите камери.
Не я слушай. - Ти млъквай.
Оох.
Aх.
Ох.
Оу!
6 седмици по-късно
Хм.
Стройте се!
Жените избрани за това транспортиране...
ще бъдат изпратени в лагер, за производство на муниции.
Ако ви питат за възрастта, кажете шестнадесет.
За транспортиране.
Възраст?
Шестнадесет.
Краста.
Ти оставаш тук.
Изпратете я в лечебницата.
Аз ще остана с дъщеря ми.
Аз също имам краста.
Две седмици по-късно
Движи се.
Говорих с Ан снощи.
Докторът каза, че могат да напуснат онова ужасно място.
Кога?
Тя каза днес.
И слънцето блести.
Опасно е за тях там.
Трябваше да отида с тях.
Имало е селекция в блокът за краста.
Децата?
Ето тук.
Марго, какво се случи?
Aах!
Оттук.
Лиенти? Яни?
Ан?
Марго.
Благодарете на Бога.
Oх.
Чуй, Марго. Птички.
Вече забравих за птичките.
Човек никога не може да ги види в Биркенау.
Нищо не може да оживее там.
Грабливи птици.
Хранят се с мърша.
Това е всичко, което е останало.
Това е лагерът "Щерн".
Пазят тези евреи...
за да ги разменят за германски затворници.
Те имат храна там.
По-добре бъди внимателна.
Ако те хванат, ще те разстрелят.
Ще те убия, крадлива кучка!
Г-жо Ван Пелс!
О, да ви намеря тук след всички тези седмици...
Месеци...
Майка ви беше обезумяла от скръб...
когато чу за транспортирането.
Тя не дойде ли с вас?
Селектирана.
Всеки ден, имаше влакове.
Чух, че е заради руснаците.
Само на шестдесет мили по-нататък...
опразниха всички полски лагери.
Не вярваме в слухове повече.
О, не можете ли да я накарате да спре?
Петнист тиф.
Ще свикнете с това. Ще свикнете с всичко.
Ан.
Ан, събуди се.
Има някой от другата страна на оградата...
и мисля, че това е твоята приятелка Хана.
Хана? - Хана.
От другата страна.
Хана.
Наистина ти ли си?
Какво правиш тук?
Трябваше да си в Швейцария.
Това беше само история, за да не ни търсят.
Ние се криехме в офисът на татко.
Не можех да кажа на никой.
Габи? Тя тук ли е?
Тя имаше инфекция, но сега е добре.
Грижат се за нея.
Повече се безпокоя за татко.
Той е толкова болен.
Закараха го в болницата.
Аз се моля за него всяка нощ.
Аз се молех също и за теб, Ан.
Молех се семейството ти да е в безопасност.
Вече нямам семейство.
Само Марго.
А баща ти?
Майка ти?
Моят баща е мъртъв.
Изпратиха го в газовите камери.
А майка ти?
Селектирана.
Пушека на комина беше толкова черен.
Толкова е ужасно. Не мога да повярвам.
Те взеха всичко, Хана.
Всичко.
Толкова е студено тук.
Въшките пълзят по дрехите ми.
Няма храна.
Всичко, което намирам го давам на Марго, защото тя е толкова слаба.
Ние получихме пакет от Червеният кръст днес.
Не е много, но все пак е нещо.
Чакай.
Ан.
Тук съм.
Ще ти го хвърля през оградата.
Внимавай.
Aах!
Ан? - Aах!
Какво става?
Ан?
Кажи ми!
Тя го взе. Тя ми взе храната!
Ще се опитам отново, ако мога.
Върни се утре.
Моля те опитай. Моля те опитай.
Да, обещавам. Утре.
Утре.
Хванах го.
О, чорапи. Благодаря ти. Благодаря ти много, Хана
Чакай ме тук. Не утре, а в други ден.
Чакай ме.
Ще чакам. Имам толкова много да ти кажа.
И аз също.
Трябва да вървя. Пазачите. До други ден.
Чорапи.
Сложи това в устата си.
Милост...
Не! Махай се.
Ан?
Ан, там ли си?
Чуваш ли ме?
Ан?
Съжалявам, че не мога да се видя с теб, както се уговорихме.
Казаха ни, че ще ни разменят.
Най-накрая, след цялото това очакване.
Трябваше да видиш татко.
Беше облечен в неговият най-хубав костюм, дори в болницата.
Той...
Той умря в този костюм.
И сега казват, че няма да ни разменят, в края на краищата.
Защо са толкова жестоки?
Ти си единственият човек, с който мога да си говоря.
Ти и Габи, но тя не е достатъчно голяма, за да разбира.
Не разбирам.
О, Ан. Къде си?
Ан?
Какво се е случило? Къде са ти дрехите?
Изхвърлих ги.
Усещам как въшките пълзят по мен...
Сърби... сърби... непрекъснато.
Ще се опитам да направя нещо за теб.
В коя палатка си?
Една от тези.
Трябва да дойдеш.
Марго е много болна.
Всеки е болен. Моята сестра, също.
Ще дойда когато мога. Сега се върни вътре.
Вземи малко хляб.
Спомняш ли си как...
Как винаги се грижех за теб, когато беше малка?
Сега е мой ред да се грижа за теб.
Вече няма значение.
Не. Не можеш да ме оставиш тук.
Разкажи ми една приказка, Ан.
Аз харесвах.. толкова харесвах твоите приказки.
Приказките на Пим бяха винаги много по-добри от моите.
Бедният Пим.
Ти все още ще станеш писателка, нали?
Той би харесал това.
Спомняш ли си, как разговаряхме за това?
За това... за това какво ще правим...
След войната?
Ти каква щеше да станеш?
Не мога... не мога да си спомня.
Да, можеш. Трябва да си спомниш.
Медицинска сестра. Това е, което ми казваше.
Точно така.
Медицинска сестра.
Медицинска сестра в Палестина.
Париж или Лондон, там е където ще отида.
Да видя светът.
Птичките.
Чуй ги Марго.
Марго.
Не, ще я събудиш!
Един месец след като германците се предадоха
Г-н Франк.
Мип.
Радвам се да те видя.
А Едит?
Тя няма да се върне.
Да влезем вътре.
След като бяхме освободени от руснаците...
намерих някой, който познаваше Едит в женският лагер.
Умряла е от глад.
Скатавала е хляб под нейното одеяло в болницата...
за децата си и нейният съпруг. Така казвала.
Ако нейното тяло беше издържало само още две седмици.
Съжалявам, г-н Франк.
Нацистите взривиха газовите камери...
за да прикрият следите си.
Това не им беше достатъчно. Тогава започнаха преместването.
Аз бях в болницата.
Помолих Петер да не върви, да стои отзад.
Той се грижеше за мен тогава.
Не знам, какво се случи с него...
или с г-н Пфефер.
Г-н Ван Пелс, видях с очите си...
как го отвеждат към газовата камера.
Той беше в бараката, когато трябваше да е на работа.
Той...
Той просто се предаде.
А никога не трябва да правиш това.
Никога.
А момичетата? Имате ли някакви новини?
Само слухове.
Много от жените са били депортирани в Германия.
Аз живея в надежда.
Виждали ли сте...
Това ли е списъкът на Берген-Белзен?
Трябва да поговоря с вас.
Търся информация за моите дъщери.
Те са били изпратени в Берген-Белзен.
Трябва да попълните формуляр.
Попълних формуляр. Попълних пет формуляра.
Можем да прибавим техните имена към списъка, и след това ще се свържем с вас.
Техните имена са Ан Франк и Марго Франк...
Прехвърлени ли са?
Моето име е Яни Брандес.
Бях в Берген-Белзен с Ан и Марго Франк.
Имате ли някаква информация?
Следвайте ме.
Кой е?
Г-жа Брандес?
Да.
Oто Франк. Мисля, че сте била с моите дъщери в Берген-Белзен.
Влезте.
Мип.
Марго и Ан няма да се върнат.
През 1957 Ото Франк основа фондацията "Ане Франк",
с цел да възпитава младите против нетърпимостта и дискриминацията.
Той почива през 1980г. на 91 години.
Смята се, че Ане Франк е умряла от тиф,
дни след сестра си Марго - две от 17000-те човека загинали
от болести в Берген-Белзен през Март 1945г.
Британските войници освободиха лагера две седмици по-късно.
Едит Франк почина от глад в лазарета на Биркенау на 6 Януари 1945
Петер Ван Пелс оцеля при похода от Аушвиц.
Той умира в концлагера Маутхаузен на 5 Май 1945
три дена преди освобождението от Американците.
Той беше на 18 години.
Аугуст Ван Пелс беше преместена от Берген-Белзен
в Бухенвалд и след това в Терезиенщад.
Тя е починала някъде през Април или Май 1945
Херман Ван Пелс беше убит в газовите камери на Аушвиц
в началото на Октомври 1944, един месец след пристигането си.
Фритц Пфефер беше транспортиран от Аушвиц за концлагера Неуенгам
в околностите на Хамбург, където умря на 20 Декември 1944
Шарлот Калета се ожени за него посмъртно през 1953.
Ото Франк се погрижи за формалностите.
Мип Гийз получи най-високата почест
удостоявана от Мемориала "Яд Вашем" през 1995
и по-късно получи рицарско звание от Холандската кралица Беатрикс.
Тя все още живее в Амстердам, на 92г. очарователна както винаги.
Яд Вашем провъзгласи помагачите на семейство Франк
като "Праведници от народите"
Жаклин Ван Маарсен беше между първите видяла дневника на Ане след войната.
Книговезец и автор, тя има три деца и шест внука.
Хана Гослар и нейната сестра Габи преживяха 14 месеца в Берген-Белзен.
През 1947 те емигрираха за Йерусалим, където Хана стана медсестра.
Тя има три деца и 10 внука.
"Дневникът на Ане Франк" е продадена в повече от 30 милиона копия
преведена е на повече от 60 езика.
След "Библията" това е най-четената книга(по действителен случай) в света.
Един и половина милиона деца са убити през геноцида
наречен от нацистите "Окончателно решение"
Историята на Ане Франк е само една от тях.
Базирано на книгата Ане Франк: Биографията
Превод Емил и Диана